A bolgár kormányt idén februárban megbuktatta a népharag, de az elégedetlenek nem tudtak saját mozgalmat, sem pártot létrehozni. Ezért legfeljebb újabb utcai tüntetéseken bírálhatják az új kormány nekik nem tetsző intézkedéseit. Az EU-ban azonban sokfelé más a helyzet: a válság és az arra adott kormányzati válaszok nyomán több országban alternatív pártok alakultak, amelyek megpróbálnak kiutat mutatni a kilátástalannak tűnő és egyre nehezebb helyzetből. Ezek a pártok vagy mozgalmak attól sem riadnak vissza, hogy (rendszeres) utcai tüntetéseken tiltakozzanak a politikai elitek tehetetlensége, felelőtlensége és alkalmatlansága ellen. Igaz, egyelőre kevés sikerrel, de annál nagyobb elszántsággal küzdenek.
![(Léphaft Pál karikatúrája) (Léphaft Pál karikatúrája)](/Magyar%20Sz%C3%B3/Import/182817/image-thumb__182817__msz-article-nocrop/cms-image-000007132.jpg)
(Léphaft Pál karikatúrája)
Kivétel is akad azért. Ilyen az olasz belpolitikába berobbanó és ott alapos felfordulást okozó 5 Csillag Mozgalom (M5S), amely a februári választáson elért fergeteges sikerével egész Európában meglepetést keltett. Noha csak 2009-ben alapították, az M5S a februári parlamenti választáson mindjárt a szavazatok negyedét gyűjtötte be. Ezzel az olasz politika harmadik erejévé lépett elő, amelynek élén a komikusból politikussá avanzsált Beppe Grillo áll. A populista, a társadalmi és politikai fonákságok ellen harciasan tiltakozó, továbbá politikai elit-, EU- és euróellenes Grillóék sikere azt is jelzi: az olaszoknak elegük lett a hagyományos pártokból, politikusokból, a Mario Monti exkormányfő bevezette megszorításokból, reformokból, de Silvio Berlusconi volt miniszterelnök korrupt, handabandázó, botrányoktól kísért tekintélyelvű, s az országot a gazdasági csőd felé taszító politikájából is. Az apolitikus és korrupcióellenes Grillo látványos előretörése, s mozgalma azt is jelzi: Olaszországban véget ért a kétpólusú (jobboldali-baloldali) pártrendszer.
A Grillo vezette M5S ugyanakkor nagyon ügyel rá, hogy ne nevezze magát pártnak. Követői ugyanis torkig vannak a hagyományos pártokkal és politikusokkal. Ezért egyik jelszavuk épp a Pártok, takarodjatok!. Nem véletlenül építenek erre a szlogenre, hisz az olaszok jó részének elege van a politikai elit alakjaiból, akik össze-vissza ígérgetnek, miközben az ország és a lakosság helyzete egyre rosszabb. Az euróövezet válsága csak tovább erősítette ezt az érzést és elutasítást az olaszokban.
Az elitellenes szólamokat és a válságkezelésben rosszul teljesítő politikusok példás megbüntetése melletti érveket gyakran hallani Ausztriában is, ahol azért korántsem olyan rossz a gazdaság helyzete, mint Olaszországban, Görögországban, vagy éppen Cipruson. Mégis, sokak számára jól hangzik az, amikor a – tavaly alapított –Team Stronach (Ausztriáért) politikai erő rendszeresen ostorozza a politikai elitet és az általa tehetetlennek nevezett osztrák vezetőket.
Elemzők szerint a Team Stronach klasszikus populista protestpárt és mint olyan szép sikerrel vonzza magához a már jól ismert, bejáratott pártokban csalódott tömegeket. Támogatói között szép számmal akadnak a válság miatt munkájukat veszített osztrákok, de a társadalmi leszakadástól rettegők egy része is elfogadhatónak tartja Ausztria legújabb politikai erejét.
A zöldek kivételével minden politikai formációtól szavazókat szipkázott el, még a szélsőjobboldaltól is. Térnyeréséhez a koalíciós kormányt adó nagy pártok korrupciós botrányai szintén jó alapot biztosítanak.
Az osztrák-kanadai Frank Stronach által bőségesen finanszírozott antipárt szinte a semmiből indult, de idén már a négy tartományi választáson háromban jó eredménnyel szerepelt. Bejutott az alsó-ausztriai, a karintiai és a salzburgi törvényhozásba. Az euróövezetet évek óta fojtogató válság közepette a Team Stronach azokat is megpróbálja megnyerni magának, akik a korábbi nemzeti valuta, a schilling visszaállításához ragaszkodnak. Ez a célkitűzés szintén szöges ellentétben áll a hagyományos pártokból álló osztrák kormányéval, amelynek az az álláspontja, hogy Ausztria gazdaságát hátrányosan érintené a visszatérés a schillingre.
A szomszédos Németországban egy markánsan baloldali, de a populizmustól sem mentes erő, a Die Linke (Baloldal) zsebelte be a gazdasági megszorítások és a szociális kiadások folyamatos megnyirbálása ellen tiltakozók voksainak a többségét. Az EU-t és annak közös valutáját azonban békén hagyta. Nemrég azonban új párt bukkant fel, amely – jórészt a válság hatására – alapvető politikai célkitűzésként határozta meg az euró megszüntetését Németországban. Az áprilisban alakult Alternatíva Németországnak (AfD) nyíltan azt hangoztatja, hogy az európai integráció fenntartása érdekében fel kellene számolni a valutaövezetet is, s ezzel sok gondtól lehetne megszabadítani a válság fojtogatta EU-t, amely így fellélegezhetne, s előbb jutna ki a zsákutcából. A párt sok németnek szimpatikus és a felmérések szerint szeptemberben a parlamenti választáson még a Bundestagba is bejuthat.
Az euróövezeti válság által leginkább meggyötört Görögországban szintén alakult néhány protest párt az elmúlt években. Az idén folytatódott a tendencia: nemrég jelent meg egy új „válságpárt”, a Drachma, egy másik, a B Terv pedig a napokban bontott zászlót. Bár két különálló politikai alakulatról van szó, céljuk nagyon hasonló: Görögország kiléptetése az eurózónából és a korábbi nemzeti valuta, a drachma újbóli bevezetése. A Darchma azt szeretné, ha a mediterrán országok együtt hagynák el az euróövezetet; a B Terv megelégedne azzal is, ha csak Görögország lépne ki a közös valutát használó közösségből.
Franciaországban komoly hagyományai vannak a tiltakozásnak. A protest szavazatokat jó 30 éve a szélsőjobboldali, élesen bevándorlás- és muzulmán ellenes Nemzeti Front söpri be.
A Franciaországot sem kímélő válság azonban újabb kihívások elé állította a választókat és a pártokat. A problémák elhatalmasodásával és a megszorítások okozta életszínvonal-romlással a baloldal baloldalán látványos változás történt.
A Jean-Luc Mélenchon vezette platform, a kommunistákat és más antikapitalistákat egyesítő Baloldali Front a rendszerrel való szakítást, igazságosabb és szociálisan érzékenyebb országot követel. Mélenchon már-már nyíltan lázít a szerinte a válságot okozó nemzetközi nagytőke előtt meghajló Francois Hollande államfő és a kormányzó szocialisták ellen.
Az euróövezet válságországának számító Spanyolországban még nem sikerült egy olyan pártot alapítani, amely a parlamentbe jutva fejthetné ki szavazói véleményét arról a politikai elitről, amely hagyta az országot odáig sodródni, hogy külső hitelből kelljen menteni bankjait. Mindazonáltal már két éve működik a „Felháborodottak”-ként is ismert 15-M mozgalom, amely a bankok hatalma, a kormány válságpolitikája és a korrupció ellen lép fel. Ez abból áll, hogy rendszeresen tiltakozik Madridban és vidéken. A május derekán tartott legutóbbi megmozdulását A felháborodástól a lázadásig mottóval szervezte a közel 27 százalékos munkanélküliség és a lakosságot sújtó kormányzati takarékossági politika ellen.
Látványos akcióikból korábban sem volt hiány. A „Felháborodottak” blokád alá vették már a spanyol képviselőházat, hetekig táboroztak Madrid központjában, újabban pedig politikusok otthona előtt tüntetnek. Akcióikkal igyekeznek napirenden tartani olyan kérdéseket, amelyekkel a politikusok szívesen foglalkoznak. Ezért sokan azt tartják a mozgalomról, hogy a válságos helyzettel elégedetlenek vélemény-nyilvánításának fontos fórumaként működik.
Eredményeiről sem szabad megfeledkezni, hiszen a „Felháborodottak” karolták fel a kilakoltatottak ügyét és kényszerítették rá a parlamentet, hogy szabályozza a helyzetet.
Az uniós kiábrándultak megannyi erőfeszítése ellenére még semmi jele annak, hogy a politikai elit ellen protestálókból olyan új erő szerveződne, amely alternatívát nyújthatna a nagy pártokból és a jelenlegi politikai rendszerekből kiábrándult szavazóknak. Sokak szerint túl heterogének, mivel csak a megszorítások miatti felháborodás viszi őket az utcára. Más kérdésekben nem értenek egyet.