Amikor a melbourne-i elődöntőben alaposan elbántak ellenfeleikkel, Novak Đoković Lucas Pouille-jal, Rafael Nadal pedig Sztefanosz Cicipasszal, világossá vált, hogy a szerb és a spanyol a jelen pillanatban, különösen ha a Grand slam-tornákról van szó – mert a többi, akárhogy is nézzük, nem annyira fontos – „egy fejjel magasabbak” a teljes mezőnynél. A torna első hat meccsén mutatottak alapján pedig azt lehetett elvárni, ebben csaknem minden szakértő megegyezett, hogy a döntő a toronymagasan két legjobb teniszező egy gigászi küzdelem lesz, olyan ádáz csata, mint amilyent, képletesen, két éhes kutya marakodása csapna az egyetlen csontért.
![Novak Đoković jelenleg még ülve is „egy fejjel magasabb” minden ellenfelénél (Fotó: Beta/AP) Novak Đoković jelenleg még ülve is „egy fejjel magasabb” minden ellenfelénél (Fotó: Beta/AP)](/Magyar%20Sz%C3%B3/Import/132069/image-thumb__132069__msz-article-nocrop/cms-image-000136391.jpg)
Novak Đoković jelenleg még ülve is „egy fejjel magasabb” minden ellenfelénél (Fotó: Beta/AP)
Azután, amikor a döntő elkezdődött, pontról pontra érezhettük, hogy a nagy csatából nem lesz semmi, hogy Novak nemcsak a mezőnynél, hanem Nadalnál is egy fejjel magasabb, és olyan stílusban, annyira ellenállhatatlanul nyeri a meccset, amilyent bármelyik sportban is csak elvétve látni.
Statisztikailag a döntő a második játszmával ért véget. Đoković ugyanis pályafutása során 343 meccset játszott, amelyekben három játszma kellett a győzelemhez. Ebből 295-ön győzött, és 191-szer fordult elő, hogy ő nyeri az első két szettet. Ilyen esetben pedig verhetetlen. Novak ugyanis a 191-ből csak egy alkalommal kapott ki. És még nem is valamelyik nagy riválisától, hanem vaskos meglepetésre, akkor 23 évesen, a 2010-es Roland Garroson az osztrák Jürgen Melzertől. A számok tehát azt sugallták, hogy Nadalnak már éppenséggel semmi esélye, még akkor sem, ha Đoković valamivel gyöngébben, a spanyol pedig jobban játszana. Novak azonban nem engedett a szorításból, teljesítményével a teljes 125 percen át rákényszerítette akaratát a nagy ellenfelére, aki sehogyan sem talált ellenszert, és kénytelen volt elismerni, hogy a döntőre igen, de a serlegre nem volt elég jó.
A melbourne-i végkifejlet kapcsán azonnal felmerült a kérdés, hogy Đoković képes lehet-e Roger Federer további csúcsainak megdöntésére, melyek közül a 20 GS-titulus a legvonzóbb célpont. A válasz, ha Đoković fókusza a teniszen marad, ha egészséges lesz, és erejét nem pazarolja a kis tornákra, esetleg néhány 1000-es rangú torna serlegét még begyűjti a GS-előkészületek keretében, akkor képes lehet. Erről esetleg valamivel többet és kézzelfoghatóbbat majd a Roland Garros után mondhatnánk, ha a párizsi salakon is győzni tud.